In med dig!
Du är skyldig två shilling. Du fick en vecka på dig.
Har han inga pengar får ni ta varor - eller honom själv.
Det här är kungens årliga skatt som ska finansiera korstågen.
Den som inte betalar ska fängslas.
Inga undantag, ingen barmhärtighet. Nästa hus!
Gisbornes män! Det var därför som Luke inte kom med vapnen.
Om kungen bara visste vad som sker i hans namn...
- Alice...! - John, kom hit.
- Låtsas som om du inget vet. - Tunnbindaren!
- Han är skyldig tre shilling. - Ta vad ni vill. Jag har inga pengar.
- Varor motsvarande beloppet... - Ur vägen! Du också!
- Vi kunde inte ens betala tiondet. - Det är dumt att fortsätta såhär.
Jag håller av dig och pojken. Som gifta kan vi klara skatterna.
- Nej! Gå därifrån! - Kom hit, snorunge.
Mina verktyg måste vara värda nåt. Ta dem!
- De har vapen, mylord. - Jaså, minsann.
I saracenskt utförande...
Var lär en tunnbindare sig sådant hantverk?
Jag känner bara till en engelsman som använder en sån båge.
Samarbetar du med laglösa, blir du bestraffad som en laglös.
- För bort honom. - Nej!
- John! - Nej!
Jag bönfaller er, sir! Skada inte pojken.
- Min lärling är oskyldig. - Vi ska statuera exempel. Ta honom.
Låt honom vara! Släpp min son!
- Nej, John! De är för många. - Han är oskyldig!
- Han är min son! - Vi ska hjälpa honom, men inte såhär.
John!
- Lille John! - Mor! Hjälp oss!
- Mor! Hjälp! - Lille John!
Vi måste hämta de andra först. Du får inte göra det här.
De har min son!
- Jag håller ditt liv för högt! - Jag håller honom högre!
Röj vägen! Få undan det där trädet.
Sätt fart! Ta i lite!
Kom igen, då!
Håll ut, pojken min.
Kör till Nottingham!
- Ur vägen, ert patrask! - Skatter!
Sista dagen att betala skatten till kungen!
Vi ska inkassera skatten. Har ni betalt skatten på öl?
- Skatten på öl! För bort dem. - Jag har inte gjort nåt.
Jaså, här spelas det. Det har ni inte tillstånd för, va?
Du förlorar. Ta dem.
Vi kan inte hjälpa alla. Vi måste hitta Johns fru.
- Kan ni avvara några slantar? - Där är hon.
Hennes make dog häromdagen. Sheriffens män slog ihjäl honom.
En gåva från Robin Hood.
Hon ser ut som en tiggare.
Var stal du det här? Fängsla henne.
- Spring! - Tack ska ni ha.
- Ta fast dem! - Släpp fram fångarna.
Lille John!
Jag har sett den förr. Vad har den med kungens skatt att göra?
Vi fann den i Locksley. Tillverkaren förser Robin Hood med bågar.
Och han sitter i fängelsehålan? Nu är jag intresserad.
Våra trupper kan gynnas av det här. Vi måste lära oss av honom.
Lära oss? Han borde avrättas.
Anar jag en gnutta bitterhet i din röst, Gisborne?
Trivs du inte som lord av Locksley?
Gillar bönderna dig inte? Vill de ha tillbaka Robin Hood?
En trotsig bonde måste straffas hårt.
Vi måste statuera exempel och göra stor affär av det.
Stor affär...? Varför inte?
Jag bjuder in alla uppsatta personer. Obligatorisk närvaro.
Vi ska använda oss av gisslet och lemlästning, förstås. Tortyr.
Det ska ske här, i Stora salen.
Smärtans festival! Å...!
Vi måste tänka efter. Tunnbindaren Luke ville hjälpa oss.
- Vi har ansvar för dem. - Jag visste inte att John har familj.
- Han kommer att bli hängd. - Sheriffen får inte veta vem han är.
Utan halsbandet är han en vanlig laglös.
Det har han aldrig varit. Sheriffen struntar i halsbanden.
- De hänger honom ändå. - Vi behöver en bra plan.
Hemskt tråkigt...
En hantverkare som förslösar sin skicklighet på laglösa...
Jag har alltid sett upp till hantverkare.
Gör saracenska bågar åt mig, som Robin Hoods, så upphör det här.
Du kanske rentav får uppskov med skatteinbetalningen.
Tänk att sådan talang ska behöva gå till spillo. Fortsätt.
Om han inte börjar tala, är det pojkens tur.
Varför får jag inte komma förbi? Han är bara en pojke.
Låt mig tala med sheriffen. Jag vill träffa min son.
Varför släpper ni inte förbi mig? Jag måste träffa honom.
Sheriffen tänker visst gripa halva Nottingham.
En påminnelse om deras plikter och skyldighet att vara lojala.
Om plikterna innebär allt högre skatt kommer deras lojalitet att svikta.
De har inget att ge, men blir ändå straffade.
Marion. Lika förtjusande som vanligt, trots den avvikande åsikten.
Vem slog ensam ner soldattruppen? Det var mig en fuling.
Men jag tycker att han verkar bekant...
- Är han med Robin Hood? - Alla laglösa ser likadana ut.
- Inget halsband, sir. - En vanlig drummel, alltså.
Han ser vild ut så det förslår.
Men nu är du inte så tuff, vilding!
Vi bankar in lite civilisation i dig vid morgondagens festligheter.
Smärtans festival! Släng honom i fängelsehålan, så han mjuknar lite.
- Spjutet kan du sticka upp nånstans! - Kom tillbaka!
Ni vet var ni ska stå med hästarna.
Vi måste snabbt härifrån, så kom inte försent.
- Vad tycks? - Mor din skulle inte känna igen dig.
Nu sätter vi fart.
Will, du är härmed gripen.
Ni får inte vara så grymma! Det är barbariskt!
Utsökt, inte sant?
Det vilar något poetiskt över det. Smärtans poesi...
Böndernas lilla beskyddarinna är tydligen ganska arg på mig.
Dripp, dropp, dripp...
Jag kan höra hur hennes hjärta blöder.
Fruktan kuvar även den mest rebelliske, kära ni.
Självaste Robin Hood kommer att frukta mig en vacker dag.
Tvivla aldrig på det.
Kungens skattepengar körs till London imorgon.
Det är ditt ansvar, Gisborne. Se bara till att de är väl bevakade.
Du får det inte lätt om de laglösa lägger vantarna på dem.
Särskilt som indrivningen var så svår...
- Klarar ni er med slottsvakten? - Ta allt folk du behöver.
Du eskorterar väl vagnen personligen?
Ja, till Hooton. Sen tar två förband från Mansfield över.
- Blablabla... - Det vore dåraktigt att angripa oss.
När vi kommer ut härifrån ska du få en egen pilbåge.
Jag ska lära dig att använda den och vi ska jaga tillsammans.
Förlåt barnet. Han är rädd, det är hela saken.
Det är mannen som angrep vakterna på vägen från Locksley.
Försökte du rädda oss? Vad bryr du dig om oss?
- Är du Robin Hood? - Nej.
Varför gjorde du det, då?
Låt honom vara ifred.
Det gör ingenting.
Vi har träffats förut.
Jag minns inte. Beklagar...
Fortsätt framåt! Sätt fart!
- Aj! - Spela inte över, Allan.
- Stopp där! - Han ska till fängelsehålan.
Raska på!
Söla inte!
- Stopp! Vart är ni på väg? - Han ska till fängelsehålan.
Ni kommer försent. Där är fullt. Sätt honom därborta.
- Han verkar bekant. - En känd bråkstake.
Kedja fast honom. De får vad de förtjänar imorgon.
Hur ska vi nu ta oss in?
- Bu! - Det finns barnfamiljer därnere.
- Har de mat och vatten? - Det här är inget värdshus.
Ni behöver inte behandla dem illa för det.
Jag vill se den där vildingen också. Han verkar spännande.
Nej. Ni får inte komma in, tyvärr.
Bevaka portarna på baksidan.
- Marion? - Guy!
Jag letar efter min kappsäck. De kanske tog den förut...
Jag skickar den till ditt gemak.
Bra att du stannar. Du ska inte vara ensam hemma när din far är bortrest.
Får jag komma förbi?
Jag har en uppgift åt dig. Nej, inte dig. Slöfocken där.
Hämta lady Marions kappsäck i stallet och kom hit.
- Ska bli, mylord. - Raska på!
- Kommer säckarna från Locksley? - Ja.
Flytta in dem i förrådet, då. Nu!
Kan du hjälpa mig? Å, vad skönt!
Kom in.
Marion, här är dina saker. Därborta.
Försiktigt, din luns! Marion...?
Allt är bara bra. Ställ dem därborta vid sängen.
Vänta.
- Behöver du något mer? - Nej, tack.
- Marion, på sista tiden... - Jag behöver vila innan middagen.
Lyssna på vad jag har att säga.
- Är något på tok? - Nej, jag är lite krasslig, bara.
Sen vi gjorde vår överenskommelse är du ständigt i mina tankar.
Utan dig känner jag mig inte hel.
- Jag vill inte tala om det här nu. - Skicka inte iväg mig.
Vi borde umgås mer, så att vi förstår varandra bättre.
- Jag vill lära känna dig. - Jag kan inte.
Var med mig, Marion.
Inte nu, snälla Guy.
Kan du tänka över det jag har sagt?
Skicka inte iväg mig, snälla du. Vi borde umgås mer.
De tänkte döda honom, men han vägrade att berätta.
- En modig man. - Honom tycker jag om.
Kände du min mor?
Jag kommer inte ihåg dig. Fast... Mor sa att jag hade drömt.
En man kom till vårt hus en gång. Han var från skogen.
- Det var på riktigt. Det var jag. - Vad heter du?
- Jag kände din mor. - Och min far? Han var stor.
En jätte. Större än du, till och med.
Men jag kände honom inte.
John... Vi ska ta oss ut härifrån.
Det lovar jag dig.
Du är galen som kommer hit. Slottet kryllar av vakter.
Känner du till sheriffens planer för morgondagen? Bestraffningarna?
- Jag tänker stoppa det. - Ni är alldeles för få.
Vi har lyckats bra tidigare. Vi ska rädda dem - allihop.
- Jag hade en plan. En halv plan... - Hur ska du göra?
Jag ger aldrig upp. Aldrig.
Det kanske är försent för vissa.
Fångarna har behandlats illa. De flesta är bortom räddning.
Pilbågsmakaren har blivit torterad. Guy ville statuera exempel.
Han ska bestraffas först.
Han spelar gentleman och vill så gärna lära känna dig.
Det borde glädja dig. Tack vare det...
...kan jag berätta att vagnen med kungens skatter avgår imorgon.
Sheriffen tror att du tänker rädda pilbågsmakaren och strunta i vagnen.
- Jag har en plan. - Var är de? Vi fick inte bli sena.
Han kanske inte kan rädda Lille John. Han kanske redan är hängd?
- Det har hänt en gång förut. - Håll klaffen, bara.
- Håll klaffen! - Förlåt, då...
- Jag har bara några småmynt... - Gå hem, kvinna.
Snälla ni! Jag vill ha min son!
Jag vill sitta till höger om Marion så jag får se hennes blödande hjärta.
Min son! Ni har fängslat honom!
- Få ut henne. - Han greps i Locksley imorse.
Det gäller pilbågsmakaren och hans lärling.
- De samarbetar med de laglösa. - Det här är alltså barnets mor?
Visa lite barmhärtighet.
Visst borde hon få träffa sin son.
Sådan moderlig omsorg... Visst väcker det medkänsla?
Ett sådant vackert ansikte.
Det borde inge respekt, men den här är svekfull och illojal.
Sätt henne i samma cell som sonen och tunnbindaren.
Ett enda rötägg i familjen, och vi bestraffar allesammans.
Mor! Jag visste att du skulle komma.
- Vad är det som händer? - Jag ska vara hos er nu.
- Luke! - Jag förstår inte...
- Vad har de gjort med dig? - John har tagit hand om mig.
- Är han illa skadad? - Vi ska få ut honom.
Så sa min vän också.
Mannen i skogen var ingen dröm. Han som kom till vårt hus.
Kom fram.
Vad är det?
Du lever...!
Tack, Marion.
- Ska jag sitta inlåst hela natten? - Ja.
- Du ska säga: "Nej, vi befriar dig." - Jag har goda skäl till det här.
Ta den här dyrken. En vän berättade var den fanns.
Under festivalen imorgon hjälper du John och de andra att fly.
- Är de med oss? - De har inget att förlora.
- Jag kommer tillbaka ikväll. - Sätt fart, ert patrask!
Du får inte prata med honom mer.
- Vem är han, Alice? - Ingen. En död man.
- Han är här nu. - För första och sista gången.
- Snälla Alice! - Du har inte rätt att tilltala mig.
Den här mannen... Är han den jag tror?
Brännskadorna har gett dig feber. Håll dig därifrån, John!
- Jag kan inte vara din vän mer. - Jag vet.
Håll dig borta, sa jag! Han är inte din vän, förstår du det?
- Har vi inte bekymmer så det räcker? - Vi sitter alla i samma båt.
Pojken kanske borde få veta.
- John, den här mannen... - Vad är det?
John? Jag är din far.
- Sluta oroa dig! - Jag är inte orolig alls. Jag bara...
- Det kommer att ordna sig. - Vad pågår här, då?
Ingenting alls. Det är min häst.
Han är halt och jag tänkte att han skulle få vila lite.
- Ta det lugnt! Det är jag! - Gör inte sådär!
- Var har du varit? - Var är Lille John?
Ändrade planer. Vi ska avleda uppmärksamheten.
- Ska vi rädda Lille John? - Självklart!
Och pilbågsmakaren Luke och pojken. Och Alice.
- Alla fångarna. Och skattepengarna. - Ingen stor förändring, alltså.
- Du lät mig tro att du var död. - Jag blev laglös. Om jag stannade...
Då hade du fått se din son födas.
Var var du när han svalt om vintrarna?
Eller när han måste arbeta med mig för att vi skulle kunna köpa bröd?
Var var du när sheriffens vakt skadade hans ben?
När du var yngre, innan jag hörde att din far var död-
- brukade jag säga att han skulle komma hem, för jag ville tro det.
Varje gång du hörde en häst komma genom byn-
- sprang du ut och såg efter om det var han.
Men sheriffens vakter väjde inte för en bondpojke på vägen.
Alice, du hade också blivit laglös.
- Det var bättre att... dö. - Vi hade kunnat flytta.
Ett nytt namn. Jag hade följt dig vart som helst, John.
Det gör detsamma. Alla är laglösa här och imorgon får vi betala för det.
- Vad gör vi med spannmålssäckarna? - Gisborne får köra dem till London.
Nej, Robin. Förrådet ligger nära köket.
En sak i taget. Nu tar vi pengarna.
- Medan du rånar och mördar... - Låt honom vara, Alice.
Jag har aldrig dödat annat än i självförsvar.
Jag har stulit för att överleva. Nu stjäl jag för att hjälpa andra.
- Va? Som Robin Hood? - Ja, jag är en av hans män.
Du har ju inget halsband. Luke sa att Robin Hoods män har halsband.
Jag har tappat dem. Det är sant, Alice.
En lögn räcker. Det är bäst för alla om du fortsätter att vara död.
Jag önskar att du vore död. Då skulle vi slippa dina lögner.
Du måste lära dig att parera, Niall! Vi ska avlösa er.
- Ni kommer tidigt. - Då får ni ju ledigt ikväll.
- Titta, vad jag har hittat! - Sätt fart. Vi har bråttom.
Välkomna till min Smärtans festival.
Jag vill berätta för er om skatterna. Skatter är ett ofrånkomligt faktum.
Det är vad man betalar för att leva i ett fritt land.
Om ni inte betalar skatten avsäger ni er den friheten-
- och måste straffas.
Jag är utled på era snyfthistorier.
"Kan inte betala." "För gammal." "För sjuk."
Hjälper det vår älskade kung i Akko?
En ledtråd: Nej.
De som begriper det här kommer att överleva.
Men de som trotsar mig...
...hamnar i denna fröjdens stol.
- John, håll dig bakom mig. - Du är fortfarande min vän.
Förlåt mig.
- Är allt lastat? - Ja, allt är med, sir.
Ni kan åka!
Dessa fångar gör inte rätt för sig. De underminerar min auktoritet.
Därför måste de straffas.
Tror ni förresten att de är ensamma om att lida?
Eftersom de inte betalar sin del, får vi goda medborgare betala mer.
Hur ska vi då finansiera kungens korståg?
Om de betalade sina skatter skulle vi alla kunna betala mindre!
Jag försöker alltså faktiskt sänka skatterna.
Jag känner mig märkvärdigt moralisk.
- Jag mår inte bra. - Bönderna stinker. Lukta på den här.
Låt oss börja med lite glödande kol.
Ni tycks tro att Robin Hood förtjänar ert stöd och er uppmuntran.
Vi får väl se. Tunnbindaren Luke samarbetar med de laglösa.
Jag förlåter dig.
Alice och hennes son John stödjer de laglösa.
De är oskyldiga! Allt är mitt fel!
Åhå! Gentlemannamässighet! Den är tydligen inte utdöd - ännu...
Ett gentlemannamässigt ingripande. Jag undrar...
Jag undrar hur jag ska belöna det?
Ska han få krypa över kolet först?
En sån gentleman när det väl gäller...!
Ska bågmakaren börja, eller lärlingen? Ett svårt beslut...
Raska på!
Varför stänger de portarna? Stanna.
Ge mig en kniv.
Robin Hood! Vi har blivit lurade! Öppna portarna!
Trotsa mig och din familj får lida.
Nå, vem ska börja? Pojken!
Å, så modigt. Bränn honom!
- Nej! - Håll fast honom.
- Ta honom! - Han kommer aldrig loss.
- Ta honom! - Nu är du dödens!
- Generositet börjar i hemmet! - Inte i mitt hem. Döda honom!
Lyd order! Jag har kommandot!
Få bort bönderna från mina pengar! Mina pengar!
Ducka, John!
Spring, Alice.
- Klart att han var en av de dina! - Du torterar barn!
- Du sa att du inte mördar någon. - Inga människor, men han är satan.
- Ett utmärkt svar! - För vår sons skull...
Du klarade inte av det.
- Gå nu. - Inte nu igen...!
Skynda dig, mor. Kom!
Se till att öppna portarna, i kungens namn!
Tillbaka till slottet!
Få loss mig, Gisborne! Omedelbart!
Tack för allt du har gjort, och för de här.
Jag beklagar att du måste lämna ditt hem.
Jag har fått något som betyder mer.
- Lille John kan inte följa med. - Han vet att det är försent.
Vi måste åka. Resan blir lång.
Luke är en bra man. Vi kan leva tillsammans.
Det förtjänar du.
Alice...
Ta hand om dig och vår son.
Jag ska alltid minnas dig.
Jag tänkte att du kanske ville ha tillbaka den här.
Bara en? Var är den andra?
Jag ska aldrig glömma-
- att min far är vän till Robin Hood!
Farväl, min son...
Honom är jag stolt över att känna.
Er får jag dras med.
- Jag har gjort en ny stav åt dig. - Tackar.